30. septembar 1939.
Bili smo utovareni u zatvoreničke vozove u blizini Grodna.
U veoma skučenim i vlažnim uslovima.
Veoma je teško spavati.
Ne znam koliko još dugo neki od drugih povređenih ljudi mogu izdržati.
Ledene iglice koje se oblikuju na prozorskim okvirima
daju nam jedinu vodu za piće.
9. oktobar 1939.
Napokon smo sišli sa voza.
Sad, očigledno, više nismo zatvorenici već gosti.
U više navrata, oficiri NKVD-a
odvodili su neke od nas na saslušanje tokom noći.
U ovakvom ludilu, malo je čudno
da smo bili izgubljeni u pogledu toga šta treba da se uradi.
20. mart 1940.
Čini se da Sovjeti sad postupaju mekše sa nama.
Među ljudima su često prisutne glasine da je naše oslobađanje nedvosmisleno.
15. april 1940.
Najzad. Na moje molitve je konačno odgovoreno.
Moje ime je pročitano jutros.
Proleće je u vazduhu,
i nisam se osećao ovako živ više meseci.
Nadam se da je ovo poslednji put
da ću ikada morati da putujem ovako.
POSLEDNJI SVEDOK
Bazirano na stvarnim događajima
ENGLESKA, 1947
Nema potrebe da budeš tako radoznao, mladiću.
Samoubistvo, najverovatnije.
Gdine.
O, divno.
Nadajmo se da će to biti njegova oproštajna poruka.
Jadni mučenik.
U redu. Hajde da ga odnesemo. - Da gdine.
Pazite gde stajete.
Britanska vojna okupacija završava se u Iraku.
Vestern Post! Britanska vojna okupacija završava u Iraku.
Pa... Sandi može pokriti dokove.
MekKlaud, Redklifove stvari,
i Džon dobija predlog sindikata... zbog svojih grehova.
Ništa previše kontroverzno.
Andervud, Sajder festival.
To je to. Možete da idete.
Hej, rekao sam ne.
Niko ne želi da čuje o samoubistvu, Stivene.
Ne sada.
Loše je za cirkulaciju.
Šta ako nije samoubistvo?
Imam kontakt u logoru.
Stiven, dragi dečko,
da li je policija dala bilo kakav nagoveštaj
da misle da to može biti bilo šta drugo osim samoubistva?
Ne.
Baš tako.
Zato molim te nemoj testirati moje strpljenje.
Rat je strašna stvar i mnogi ga ne mogu podneti,
i tu je kraj.
Ovde nema priče.
Jesam li bio jasan?
Da.
U redu. Hvala. Slobodan si.
Možeš li da zavedeš ovo, Mejzi? Hvala.
Roz? - Da, gdine Andervud.
Jesi li ikada bila na Sajder festivalu?
Dobro veče, gdine Andervud.
Okasnili ste ponovo? - Morao sam da radim.
Vidim.
Laku noć. - Laku noć.
Veliki korak
ZABELEŽEN VIŠAK PRIHODA
... ALTON OBJAVLJUJE "VRLO DOBAR POČETAK" GODINE
RAZLOG JE POTPUNA ZAPOSLENOST
IZ MELANHONIJE U OČAJANJE
SUDSKA ZABRANA SAMOUBISTVA
Uprkos donošenju Zakona o raseljenju u Poljskoj ranije ove godine,
zemlje Zapada svedoče sve većem broju neobjašnjivih samoubistava.
Svi muškarci su bivši vojnici iz poljskog drugog korpusa.
Slučajnost? Ili bi ovo moglo biti nešto zlokobnije?
NACIONALNI ODBOR ZA POMOĆ POLJSKI HOSTEL
LOGOR RASELJENIH LICA BRISTOL
Dobro jutro. - Dobro jutro.
Mogu li vam pomoći? - Ovde sam da vidim kapetana.
Dobro jutro gdine. - Dobro jutro.
Trenutak, gdine.
Gdine, pukovnik Pietrovski je stigao sa dvojicom DP iz Stovel parka.
Kada završimo ovde,
reci šefu Štaba da napravi inventar
svega što nam nedostaje. Duplo, i neka bude pisano naređenje.
Da, kapetane.
Dobro jutro.
Majko.
Idemo u Ameriku.
Hvala. - Srećno.
Izgleda da je ovo sve u redu.
Ako želite da ih odvedete, pukovniče,
potrebno je samo nekoliko potpisa. - Naravno.
Pukovniče, možda biste vi i vaš čovek
želeli da li nešto doručkujete pre vožnje kući?
Nemamo mnogo, ali je bar toplo.
Hvala. To je vrlo ljubazno. - A, Dženet...
Kad završiš, da li bi pomogla pukovniku da sredi nered? - Da, gdine.
Džon.
Razgovaraću sa tobom kasnije.
Ovuda, pukovniče. - Pukovniče.
Moje ime je Stiven Andervud. Kapetan je moj brat.
Ja sam novinar Vestern Posta.
Pukovnik Januš Pietrovski,
iz bivšeg Poljskog drugog korpusa,
aktivan u centru za vezu preseljenih trupa.
Pukovniče, drago mi je što smo se upoznali. - I meni, gdine Andervud.
Hoćemo li?
Pukovniče?
Rekao sam ne, Stivene.
Molim te, kapetane. Tvoj brat je dobrodošao.
Pitao sam se da li biste želeli da komentarišete...
samoubistvo još jednog poljskog vojnika juče?
Sosnovič.
Ne izgledaš puno iznenađeni, pukovniče.
Pa, gdine Andervud, uvek je najtužnije
kad ponosni čovek izgubi svaku nadu.
A zašto bi to bilo, pukovniče?
Ljudi kao što je Sosnovič proveli su rat boreći se za svoju domovinu, gdine Andervud,
koja je sada deo Sovjetskog Saveza,
koji ih smatra neprijateljima države.
Upravo je saznao da je cela njegova porodica ubijena.
Pukovniče, molim vas, nemamo dokaza o tome.
Jasno je da je on dovoljno poverovao da oduzme sebi život, kapetane.
A šta vi verujete, pukovniče?
Jer smo svi izgleda zaboravili da je 1939
Sovjetski Savez izvršio invaziju na Poljsku,
u savezu sa nacistima i sa istom namerom, gdine Andervud.
Da obriše Poljsku sa mape.
Da uništi njenu kulturu i njen narod.
Kada su Sovjeti oslobodili Poljsku 1944. godine,
dozvolili su nacistima da slome Varšavski ustanak
kako bi se izbegla eventualna pretnja njihovoj vlastitoj okupaciji.
Nedavno takozvani "slobodni" izbori u Poljskoj
nisu ništa više od sovjetske lutkarske predstave.
Ne, stvarna vlada Poljske i dalje je u egzilu u Londonu,
ali je više ne priznaju ni Britanija ni Sjedinjene Države.
I prošle godine, Slobodne Poljske oružane snage
bile su isključene iz vaše Parade pobede.
Da se ne bi konfrontirali sa drugom Staljinom.
Šta vam to govori, gdine Andervud?
Da je sve dobro?
Razumem da je svet umoran od rata.
Svi smo.
Ali to nije izgovor za naivnost.
Vaš brat zna to.
Još uvek ima nezavidan zadatak da pokuša da ubedi
moje sunarodnjake da se vrate u Poljsku,
znajući veoma dobro, da im ne može garantovati bezbednost.
Niko ne mora da se vrati ako ne želi, pukovniče.
Da, kapetane. Naravno.
Pukovniče, molim vas. Čeka vas doručak.
Mm. - Moram da te vidim večeras.
08:30, Kraljevsko oružje. - Ne, to je previše javno.
Ne, tu je samo lokalno stanovništvo.
Mm. Dobro.
Osam?
Moram da idem. Mejson želi da me vidi.
Moraš li?
Znaš da moram.
ŠTAB VOJNOG OBAVEŠTAJNOG BRISTOL
RATNI KABINET, H.M.W.O. 401 (Jugozapad)
MEJSON MIČEL
Uđite.
Ah! Hvala, Stenli.
Još si na dužnosti?
Jedva da te viđam bez uniforme ovih dana.
Jedva da me uopšte viđaš.
Znam, žao mi je. U ovom trenutku malo sam opterećen.
U svakom slučaju, dobro je što si došla.
Pozvani smo na godišnji bal kod Robinsonovih.
Oh, Bože. Zar je već to doba godine?
Znam, ekstremno dosadno, ali, a...
zaista bih cenio ako bismo mogli da zajedno prisustvujemo ove godine.
Tvoji roditelji će biti tamo. - Radije ne bih, ako ti ne smeta.
Možda bi izgledalo malo čudno ako, a... ako odem sam.
Mogli bi početi da ogovaraju.
Ako moramo. - Izvrsno.
Oh!
Još jedna stvar pre nego što odeš.
Možda si na savršenom mestu
da učinim još jednu uslugu, ako želiš?
A... Loboda i Novak,
dva raseljena lica koja su jutros stigla u tvoj kamp.
Veoma si dobro obavešten, kao i uvek.
Da li biste mogli biti ljubazna i dostaviš mi njihov materijal?
Kretanje, posetioci, prijatelji, takve stvari.
Zašto?
Verovatno nije ništa. Neka nejasna dojava iz Londona.
Nema razloga za brigu. Bar koliko ja znam.
Ne bih očekivao da trčkaraš po gradu svako jutro.
Jednostavan telefonski poziv će biti dovoljan.
Znam da mora da si zauzeta sa celom tvom repatrijacijom.
Da. - Mm.
Je li to sve?
Pa, trebalo bi da se vratim.
Oh, molim te, ne dozvoli da te više zadržim.
Ali, ako možemo, a...
da zadržimo ovo između nas?
Naravno.
Dakle, onda smo srećni?
Šta?
Bal Robinsonovih? - Da. Da.
Dobro. - Hmm.
Znaš li zašto se oženio tobom, hmm?
On nije čudovište koje želiš da bude.
Dakle, tvoj otac ima pravo da te proda najboljem ponuđaču?
Oni su iskreno mislili da će biti dobar muž.
Oni samo žele ono što je najbolje za mene.
Jesu li znali?
Brak nije samo stvar ljubavi prema njima.
I želela sam da se udam za njega.
Bila sam zaljubljena u njega.
Očigledno, tada nisam znala ono što sada znam.
Ali naša ljubav je sada drugačija.
Stivene, on mi je prijatelj.
To je laž.
Pa šta hoćeš da uradim?
Želiš da ostavim mog muža, moj posao,
okrenem leđa mojoj porodici i pobegnem u London sa tobom?
To je nemoguće.
Nisam sigurna koliko vere imam u tvoju veliku priču
jer ako je ono što poljski pukovnik kaže tačno, nemaš dokaza.
I koliko god da su nesrećna ova samoubistva ona su i dalje upravo to.
Samoubistva. Ništa više.
Dobro veče, gospodo. Šta mogu da vam donesem? - Koliko za ovo?
4 penija. - Hmm.
A za ovo? - Tri penija.
Dve pinte specijalnog, molim vas, gdine.
Treba nahraniti svinju.
Ponovo isto, gdine? - Molim vas.
Prokleti štrajkbrekeri.
Postoje razgovori o tome da ih pustimo u rudnike.
Rat se završio. Pošalji izbeglice nazad, kažem ja.
Umesto da im damo poslove naših momaka.
Ne mogu se vratiti zbog boljševika?
Pa, nećeš pobeći od Crvenih ovde, sinko.
Ne sa laburističkom partijom koja vodi zemlju.
Vi ne znate ništa. - Ko je tebe pitao, poljače?
Ja nisam Poljak. Ja sam Rus.
Šta me briga? Svi ste vi prokleto isti. Sad idi kući!
U redu, idemo. - Pa, idite onda!
Hej, idemo. - I ne vraćajte se!
Ovde niste dobrodošli!
U redu, Bil. Još uvek je moje ime iznad vrata. Dosta je bilo.
Mi odlazimo.
Eh, momče, šta je sa tvojim pićem?
Stivene?
Gdine Novak, ja sam, Dženet Mitčel, iz logora.
Da, a... moramo se vratiti, žao mi je.
Rekao je da je Rus.
Pišem za novine.
Samo želim da vam postavim nekoliko pitanja.
Ne.
Vi ste Rus, i pretvarate se da ste Poljak, zašto?
Gdine Loboda, molim vas!
Ne pretvaram se da sam bilo ko.
Da ste videli šta sam ja video, onda bi razumeli.
Šta ste videli? - Ivan.
Ubiće te kao što hoće mene da ubiju.
Ko želi da vas ubije?
Svi oni to žele.
Stiven?
Stiven... - Dobro sam.
Molim te, Stivene.
Šta je imao? - Ne sećam se.
Odeću uglavnom. Teško drugo nešto.
Ne radi to. Čuo si šta je rekao.
Zar ne misliš da ako, a...
ako neko želi da ga ubije, već ne bi to uradio?
Ne ako ne znaju ko je on.
Mogao je biti umešan u samoubistva.
Loboda bi mogao biti priča.
Dozvoli mi da uradim ovo.
Za nas.
To je poljski.
Mogao je da ga čuva za prijatelja.
Ne.
Roz. Roz Miler, daktilograf na poslu.
Njena porodica je iz Poljske.
Može da mi to prevede.
Ne! Šta je sa Lobodom? Šta ako otkrije da je nestao?
Reci mi da stvari ne nestaju ovde sve vreme.
Jesi li pijan? Šta ako on misli da sam ja?
Mm, samo mi je ostavi na neko vreme.
Mislila sam da je ovo trebalo da bude o nama?
I jeste.
Zato što izgleda da želiš da preuzmem sve rizike.
Daj mi kutiju.
Moram ovo da uradim.
Huh!
Ah.
Gdine Andervud?
Uradila sam je. Priča, Sajber festival.
Hvala vam. Treba mi još jedna usluga.
Naravno, bilo šta. - Treba mi da se ovo prevede.
Ako možete pitati svog oca.
O čemu se radi? - Ne znam.
Opet, samo između nas.
Što pre možete.
Stiven Andervud.
Stivene!
Ne mogu nigde da ga nađu.
Ponovo se izvinjavam, pukovniče.
Istina je, kapetane, gdin Loboda ima naviku da nestane,
kao što gdin Novak sve to dobro zna. On je vrlo uznemiren čovek.
Ponekad je njegova mašta jača od njega.
Naći ćemo ga.
Hoćeš li im reći za kutiju?
Još uvek misliš da sam pogrešio?
Ne može samo tako nestati.
Poljaci su je ponovo preselili. Saznaj gde!
Dobro jutro, Mejbel. Da li je Ričard već tu?
Moj otac je želeo da zna gde ste ovo dobili.
Zašto?
Rekao je da je izuzetno vredno
i da trebate da budete oprezni.
Ne razumem šta se događa.
Ranije, naš voz se zaustavio na obodu.
Sreli smo se sa sovjetskim stražarima i naredili su nam da se iskrcamo.
Tu je velika šuma.
Utovareni smo u crne zatvorske kombije.
Moram prestati da pišem sada.
Da, gdine, mogu li vam pomoći?
Tražim pukovnika Pietrovskog.
Da, gdine, pratite me.
Pukovniče Pietrovski.
Mogu li da vam donesem nešto?
Nećete zameriti?
Zašto bi Rus...
imao dnevnik, pisma i lične predmete
mladog poljskog kadeta,
interniranog u logor ratnih zarobljenika u Sovjetskom Savezu?
I, a...
zašto misli da svi žele da ga ubiju?
Zaista nemam pojma o čemu pričate, gdine Andervud.
Ako bi me izvinuli, imam stvari kojima moram da prisustvujem.
Imam kutiju.
Želim da pomognem.
Ne, gdine Andervud, želite priču.
Da, hoću priču, a onda oboje dobijamo ono što želimo.
Verujte mi, ništa ne možete učiniti.
Ako stvarno želite da pomognete, onda mi vratite kutiju.
Dozvolite da vidim Lobodu.
Zbogom, gdine Andervud.
Pukovniče. Pukovniče!
Onda ću...
odneti ovo vlastima i reći ću im gde sam to dobio.
Preveo sam dnevnik i pisma.
Pođite sa mnom.
Sačekajte ovde.
Moj asistent će vas odvesti da vidite gdina Lobodu.
Znate li gde je?
Jednom kad saznate istinu, možete pokušati koliko možete,
ali ja vas više neću podržavati u ovome.
Ja ću poreći bilo kakvo učešće, svako saznanje o tome
i vi više nećete videti Lobodu.
Jesam li bio jasan?
Ovde, u pet sati.
Pokupićemo vas i odvesti kod njega.
Dođite sami.
Kako da znam da mogu da vam verujem?
Ne možete.
Onda bih voleo da, a... intervjuišem Lobodu.
I želeo bih to snimljeno. - Zašto?
Kad budete imali kutiju, neću imati ništa.
To se može srediti.
I, a, uzeću te prevode, ako vam ne smeta.
Hvala.
Očekujem da platite za štetu.
Ko je ovo uradio? - Policija.
Rekli su da sumnjaju da ste u posedu ukradene robe.
To je smešno, i vi to znate.
Pa, žao mi je, ali, a...
sa svim vašim dolascima i odlascima u poslednje vreme stvarno ne bih mogla da kažem.
Ovo je još uvek moja kuća...
koliko znam, gdine Andervud.
Neti.
Neti, molim te.
Žao mi je.
Šta je to? - Uzeli su kutiju.
Onda je gotovo.
Idem da vidim Lobodu. - Znaš li gde je?
Pietrovski ga ima.
Pa kako znaš da je oni nisu uzeli?
Zato što sam rekao da ću vratiti kutiju ako mi dopuste da razgovaram sa njim.
Kako znaš da ne lažu?
Nemaš pojma ko su ti ljudi u stvari.
Moram da znam.
To nema nikakve veze sa tobom.
Ako mi se nešto desi,
hoću da ovo daš policiji.
Ali...
Ostani ovde.
Kažu da mogu da vam verujem.
Da vam mogu sve reći.
Da.
Uzeli ste kutiju?
Kako mogu da verujem lopovu?
Nisam mislio da bilo koga povredim.
Stavićete to u članak?
Uradiću sve što mogu.
Molim vas, sedite.
Zovem se Ivan Krivozertsev.
Moj dom je blizu Smolenska.
Mali gradić.
Nove Biatoki.
Bio sam tamo kad su prvi put došli.
Ljudi kažu da su Finci.
Ali moj prijatelj Kiselev...
video su njihove kape sa četiri ugla.
Svi su bili poljaci.
Svakog dana, tovariili su ih u crne kombije.
Zatvoreničke kombije. Odvezli bi ih u šumu.
U šumi, boljševici im vezuju ruke iza leđa.
Konopac oko vrata...
tako da se zadavite ako se pomerite.
Istovarili su ih...
na zemlju.
Na tlo.
I stavili su...
im pištolje...
na potiljak.
Jedno za drugim...
tela su padala u jamu...
licem prema zemlji.
I pištolji bi se ponovo napunili za sledeću grupu.
Iznova i iznova...
dok ne završe posao.
Kada dođu Nemci, imaju i oni Poljake.
Zatvorenike.
Popravljaju puteve za tenkove.
Prvo, Nemci nisu gledali.
Samo su Poljaci gledali.
Onda kažem šta sam video...
i počinjemo da kopamo.
Knjigu i pisma sam uzeo od mrtvog čoveka.
Mladog čoveka.
Gde je to bilo?
Gde se to dogodilo?
U šumi, kod Katina.
Koliko?
Do danas je preko 4.000 tela.
Ali još tri puta toliko je još uvek nestalo.
Uglavnom službenici, rezervisti, advokati, nastavnici... sveštenici.
Staljin je znao da ovi ljudi nikad neće kapitulirati pod sovjetsku vladavinu.
A Poljači znaju kako izgleda biti okupiran od strane sile,
i to su bili najbolji iz moje zemlje.
Oni bi se borili za svoju slobodu svime što su imali.
Staljin ih je pobio da Poljska
nikada više ne bi mogla da se digne iz pepela.
A Britanci?
Znali su za ovo? - Naravno da jesu.
Britanci i Amerikanci su samo želeli da cela ova afera nestane.
Crvena armija im je bila potrebna za nastavak borbe protiv Nemaca.
Plašili su se da bi Staljin mogao sklopiti mir sa Hitlerom.
Sada, Staljin ima polovinu Evrope pod njegovim čizmama, i oni ne mogu ništa da urade.
A moja zemlja je okupirana.
I nikakve kritike Staljina se ne tolerišu.
Moji ljudi su dobri ljudi.
Moraš saznati šta se dogodilo.
Moraš saznati za ubice.
Trebaju nam dokazi.
Dnevnik, pisma.
Dokazi o ubistvima počinjenim od Sovjeta 1940. godine.
A ne od nacista 1941. godine, kako svi veruju.
Doneo si kutiju?
Ukradena je iz moje sobe.
Molim vas!
Da?
Šta sad?
Zašto?
Dobro, dolazim za pet minuta.
Šta to prokleto izvodiš? Ponoć je.
Važno je. - Bolje da bude.
Moram da znam o mestu zvanom Katin.
Zašto?
Poljski vojnici su tamo odvedeni 1940. godine.
Moram da znam šta se desilo sa njima.
Je li te Pietrovski uputiio na ovo?
Ne.
Onda pogledaj to u novinama.
Moram da vidim zvanična dokumenta.
I ne mogu ti pomoći, znaš to.
Na mom položaju, ne mogu viti viđen da šurujem sa novinarima,
čak ni sa drugorazrednim provincijalcima.
Džone, molim te.
To bi moglo objasniti samoubistva.
Preko 4.000 poljskih vojnika je ubijeno.
Povući se. - Gdine.
To su bili Nemci, nacisti, kraj priče.
Ti znaš za ovo. - To je zvanična linija.
Da, ali znaš da to nije istina.
Verujem u ono što mi je rečeno da verujem.
Znači, zavući ćeš glavu u pesak i pustiti ih da se izvuku?
To je moj posao. Sad, idi kući.
Otišli ste u rat da biste oslobodili ljude od ugnjetavanja,
tako da bi imali pravo da izaberu svoju sudbinu.
A ti ćeš samo stajati i nećeš uraditi ništa?
Idi kući, Stivene.
Prestani da pokušavaš da budeš nešto što nisi.
Uradio sam to.
Otišao si u rat a ja sam ostao. Uradio sam ono što mi je rečeno.
Ali po prvi put imam nešto u šta verujem. - Ne budi takvo dete.
Rat je gotov.
Zar stvarno želiš da započneš još jedan samo da smiriš svoj osećaj neadekvatnosti?
Nisi morao da služiš, budi zahvalan.
Ne.
U pravu si.
Nisam mogao da služim... zbog ovoga.
Filip Edvards.
Razočarani socijalistički tip sa kojim sam se sreo na Kembridžu.
Sada radi u arhivi u Ministarstvu spoljnih poslova.
Ako je tamo... znaće gde je.
Ovo je moja transportna karta.
I, a... ovo bi trebalo da te provede kroz kapiju.
Možeš improvizovati. Sad izlazi.
Oh, i Stivene, nesreća.
Bila sam moja krivica i znam da si izgubio vid.
Žao mi je.
Jesi li ga video?
Da. - Gde je on?
Na tom području postoji samo jedna farma koja gaji ovo.
Idem u London.
Želim da nastaviš sa tim prevođenjem.
Nemoj da ideš.
Moram. - Stivene...
Pustili ste da se ovo otme kontroli.
Uprkos svemu što se dogodilo...
moraš shvatiti da mi je još uvek stalo do tebe.
Onda... molim te, samo ga ostavi na miru.
Tvoj Stiven je taj koji ti otežava život.
On te je uvukao u sve ovo, ne ja.
Samo... samo mi reci šta je otkrio.
On zna gde je, zar ne?
Moraš da razumeš, ovde se ne radi više o tebi i Andervudu.
Umešana si u nešto vrlo osetljivo
i potencijalno veoma štetno.
Je li Stiven u opasnosti?
Ako ti je rekao gde kriju Rusa,
moraš da mi kažeš, sada.
Vidi...
reci mi šta znaš...
i možeš nastaviti da viđaš Andervuda.
Sve dok ne skrenete pažnju na sebe,
neću reći ništa o tome.
Jednostavno ću to prevazići.
Mislim da niko od nas ne želi skandal u našim životima.
I mislim da ćemo oboje učiniti sve što možemo
da sprečimo da se to ne dogodi, zar ne?
Ti si budala. Neobaveštena budala.
Da li iskreno misliš da je nekoga briga za tebe?
Mislite li da je Poljake briga?
Nikome nije stalo do tebe ili onoga što imaš da kažeš!
Gdin Andervud?
Da.
Služio sam s tvojim bratom u Austriji.
On je dobar čovek.
Adresa i mapa.
Ono što vi hoćete je vrlo škakljivo. Stavljeno je na mirovanje.
"X" označava mesto, ako želite.
Stvari više nisu iste, gdine Andervud.
Tokom rata smo znali šta treba da radimo.
Uklonili smo se i mi smo to uradili. Ništa nismo pitali.
Sve je bilo vrlo crno-belo.
Ali sada...
Sada izgleda da ništa više nema nikakvog smisla.
Čini se da se zapitaš ko je stvarno odgovoran.
Mogu li da te častim pićem? - Ne.
Ne, ne mogu ostati.
Ako ikad nešto mogu učiniti za tebe.
Ne, molim te, ne brini.
Bilo šta da se oslobodi tadijum.
Ponekad se pitam hoću li završiti sahranjen u toj arhivi, znate.
Do mojih očiju u prašini.
Ne bi niko ni primetio.
Pozdravljam tvog brata, i srećno.
Kapetane Andervud. Hoćete li tražiti pratnju, gdine?
"Sa dokazima koje imamo, teško je pobeći
od pretpostavke ruske krivice.
Kako, ako se utvrdi ruski zločin,
možemo očekivati da Poljači žive u prijateljskim odnosima
rame uz rame sa Rusima za generacije koje dolaze? "
"Ovaj dokument je eksplozivan,
ako bi pao u neovlašćene ruke,
reakcija na naše odnose sa Rusijom bila bi ozbiljna. "
"Pri rukovanju sa javnom stranom Katinske afera...
mi smo bili ograničeni
hitnom potrebom za srdačnim odnosima sa sovjetskom vladom
da izgleda da procenjujemo dokaze
sa više oklevanja i popustljivosti
nego što bi trebali da uradimo u formiranju razumne osude.
Imamo, zapravo, glumu,
koristeći dobro ime Engleske
kao što su ubice koristile male četinare kako bi prikrile masakr."
"Da razmišljamo o tim stvarima uvek
i nikada ne pričamo o njima.
Govoriti o njima nikad nije savet koji sam dao
poljskoj vladi, ali to je bilo nepotrebno.
Neprijatelj i prebivalište u ovoj zemlji
izgleda da ih podučavaju koliko je to bolje u političkom životu
da se ostave neizrečene te stvari
oko kojih se neki osećaju ostrašćeni. "
Pukovniče.
Video sam papire.
Izvestio sam Ovena O'Malija,
britanskog ambasadora u Poljskoj.
U pravu si, svi su znali.
Ivan Krivozertsev je mrtav.
Juče je pronađen, obešen na drvetu.
Uveče.
Vidite, gdine Andervud, sumnjam da će neko ikada imati priliku da vidi te papire.
Zašto, a...
zašto ga niste ranije sakrili?
Ne bi nam dopustio.
Tek kada ste uzeli kutiju koju je preispitao.
Prišao je Crvenom krstu, pridružio se našim trupama u Italiji,
gde se sastao sa gdinom Novakom.
Jedne pijane noći, rekao mu je da je bio tamo u Katinu...
kad se to desilo.
Niko drugi nije stigao na Zapad.
On je bio jedini koji je pobegao iz područja kada su ga Sovjeti ponovo osvojili.
Bio je neprijatan Sovjetima.
Neprijatan za Britance.
Potrošan Amerikancima.
Prišao im je u Nirnbergu i...
skoro su ga vratili u ruski sektor.
Jeste li ikome rekli da ste ga videli, gdine Andervud?
Nisam imao nikakve veze sa ovim.
Šta je to?
Kome si rekao?
Izvinite.
Žao mi je. Ne mogu te pustiti unutra. Naređenje.
Moram da razgovaram sa mojim bratom.
Kapetan Andervud je premešten.
A poručnik Mitčel?
Ne znam.
Broj, molim te? - Arhiva Ministarstva spoljnih poslova.
Spojiću vas.
Arhiva. Kako vam mogu pomoći?
Filipa Edvardsa, molim. - Samo trenutak, gdine.
Bojim se da je gdin Edvards na odmoru.
Kada će se vratiti?
Mogu li da pitam za razlog vašeg poziva?
Gdine?
Vestern Post. Dođite i uzmite vaš Vestern Post.
Sveže odštampano!
Hvala, gdine.
Vestern Post. Dođite i uzmite vaš Vestern Post. Sveže odštampan!
Vestern Post!
Vestern Post. Dođite i uzmite vaš Vestern Post. Sveže odštampan!
Gdine Hamilton, mogu li da razgovaram sa vama?
Žao mi je, Stivene, ali više ne radiš ovde.
Izvinite?
Lepa ideja... da daš festival daktilografu.
Bio si u pravu. Ona puno obećava.
Zato će od sada raditi tvoj posao.
Sad, to je mesečna plata. Raščisti svoj sto.
Imam priču.
Ne želim to da čujem.
Britanska vlada prikriva ubistvo
preko 15.000 poljskih oficira i muškaraca...
od strane Sovjeta 1940.
Prodali su čitavu naciju.
Svoje saveznike.
Zemlja koja je ušla u rat da bi zaštitila.
I tamo se ne završava.
Juče uveče, poslednji svedok tog masakra ubijen je ovde,
u Bristolu.
Dobro...
svakako imate živahnu maštu.
Šta su ti rekli, Frenk?
Pardon?!
Da bi... izgubio svoj posao? Izgubio novine?
Huh? Bio osramoćen?
Da je tvoja patriotska dužnost da ne štampaš ovo?
Ako ne odeš odmah, ja ću te izbaciti.
Zadrži svoj novac. Ja podnosim ostavku.
Oh, gdine Andervud.
Želeću da preuređujem u bliskoj budućnosti
tako da bih vas zamolila da napustite sobu.
Ali pošto nisam neko ko će izbaciti nekoga na ulicu,
naravno da ću vam omogućiti da pronađete odgovarajući alternativni smeštajni kapacitet.
Dve nedelje trebale bi biti više nego dovoljne, sigurna sam da ćete se složiti?
I imate posetioca.
Nisam mislio da će se ovo dogoditi.
Šta si uradila?
Stivene, samo sam htela da budeš siguran.
Šta si uradila?
Mejson me je zamolio da pazim Lobodu i da mu kažem sve.
Rekla si im gde je bio?
Zašto mi nisi rekla da Mejson želi da ga nadgledaš?
Nisam mislio da će te to zaustaviti! Mislio sam da će to samo pogoršati stvari!
Pogoršati?
On je mrtav.
Našli su ga kako visi sa drveta.
Znam.
I ako bih mogla da poništim ono što sam uradila, ja bih.
Nisam mislila da je Mason sposoban za ovako nešto. Još uvek ne mislim.
Šta su uradili sa Džonom?
Odveli su ga u London.
Nećete moći da ga vidiš ili razgovaraš.
Šalju ga u inostranstvo.
Nisam im dala ovo.
Ništa sada ne znači.
Želim da odeš. - Stivene...
Želim da odeš.
Istraga nadd našim Sovjetskim gdinom Kraljem, u županiji Flaka Barton,
u okrugu Somerset, ovog trećeg dana novembra 1947. godine,
pre nego što je jedan od krunica našeg rekao Gospodara Kralja,
za pomen okruga Somerset, dodirujući smrt Ivana Krivosertseva,
poznatog kao Majkl Loboda, a nakon pregleda njegovog tela.
A, jesu li se svedoci zakleli?
Jesu, gdine.
Pa, hajde onda da krenemo, hoćemo li?
Bilo je oko pet, rekao bih.
Bio sam dole u Long Orčardu. Ja, a... radim tamo, vidte.
I kod železničkog mosta,
vraćao sam se sa farme Court House.
Vidim da ovaj gdin visi sa drveta.
Drvo jabuke, je bilo.
Visio je na oko 2,5 m dugoj kožnoj traci.
Učinilo mi se da je pokojnik stavio traku sebi oko vrata,
popeo se na drvo, vezao drugi kraj za granu
i skočio.
Odvezali smo ga i spustili na zemlju.
Već je bio hladan. Gotov.
Pretražili smo telo, i u novčaniku smo našli tri pisma
od kojih je jedno bilo označeno kao "Tajna služba".
Nastavite.
Zatim smo ga odveli u mrtvačnicu u Long Aštonu.
Poznavao sam ga dobro.
Mi smo bili prijatelji od 1945. godine.
On je bio srećan.
Bio je ponosan na to što je bio i šta je video.
Puno je pio, ali mogao je dobro i da podnese.
Ne znam nikakav razlog zašto bi se obesio.
Ne bi on to uradio.
Može li se ovde zabeležiti na prezentaciji
svih pitanja pod zakletvom,
da sam ja, kao imenovani patolog okruga Somerset
od kancelarije Njegovog Veličanstva Kralja,
o razmatranju mogućeg uzroka smrti Majkla Lobode,
poznatog i kao Ivan Krivosertsev,
izriče se presudu samoubistva...
vešanjem.
Ovi postupci su uredno zatvoreni.
Sigurno to nećete prihvatiti.
Moram to prihvatiti.
Ovo je sada samo još jedno samoubistvo za koje niko neće želeti da čuje.
Šta je sa pismima u njegovom novčaniku?
Nije nam dozvoljeno da ih vidimo.
Zašto nisu pročitana?
Žao mi je, gdine Andervud,
ali možda, ako ne želite da budete umešani, ne bi bilo potrebe da znate.
Vidite, pukovniče, žao mi je, ali učinio sam ono što sam mislio da je ispravno.
Jeste li? Stvarno?
Još uvek imamo ovo.
Svedočanstvo ne vredi ništa bez čoveka.
Čak i ako nije prihvaćeno u sudovima,
i dalje drži priču otvorenom.
To je sve što vam treba, zar ne? - Da, gdine Andervud, ali ne mogu ništa više učiniti.
Rečeno nam je nedvosmisleno
da su novine bile snažno savetovane
da nikada više ne pokreću taj predmet.
Izvinjavam se, moram da idem.
Nije zaslužio ovo. Bio je dobar čovek.
Veoma mi je žao, pukovniče.
Zaista jeste.
Nemoj da si se usudio da odeš od mene!
Ti si isto toliko kriv za ovu nemoguću situaciju!
Uradio si ono što si mislio da je u pravu.
I ja sam isto.
Ovo nije završeno.
U tom trenutku, kad je Stiven umro,
moj život je bio zauvek promenjen.
Sve u šta sam verovala razbijeno je otkrićima koje je našao
i bila sam odlučna da završim ono što je započeo;
da konačno odštampamo Stivenovu priču
i svedočenje Majkla Lobode,
poslednjeg svedoka bezbrojnih poljskih vojnika
koji su umli u Katinu,
bez obzira na rizik i koliko god bude trebalo.
Nećei biti zaboravljeni,
i njihovo svedočenje će živeti.
Izvinite pukovniče.
Ovo je upravo stiglo za vas iz Amerike.
POSLEDNJI SVEDOK: Istina o Katunskom masakru Od Stivena Andervuda
Specijalna Komisija kongresa Sjedinjenih američkih država
objavila da nema sumnje da je Sovjetski savez odgovoran za masakr u Katunu.
1990. Sovjetski predsednik Gorbačov priznao je da je Sovjetski savez
odgovoran za ubistvo poljskih ratnih zarobljenika u Katunu 1940.
Niko nije nikada optužen.
2012, dokumenta sa kojih je skinuta poverlivost dokazala su
da je Američka vlada zataškala informacije koje su svedočile o krivici Sovjeta.
Ni jedna Britanska vlada nikada nije javno
optužila bivši Sovjetski savez na odgovornost za Katunski masakr.
Ovaj film posvećen je 22.000 poljskih ratnih zarobljenika ubijenih u Katunskom masakru
i onima koji su ubijeni u godinama koje su usledile da bi istina ostala zauvek sahranjena.
Za uspomenu na mog dedu pukovnika Vojčeha Stanislava Vojčika
Preveo: suadnovic